So we've got a very interesting behavior about which a lot of our lay assumptions are incorrect, but I'm coming to see that actually there's even more to laughter than it's an important social emotion we should look at, because it turns out people are phenomenally nuanced in terms of how we use laughter.
To je iznimno zanimljivo ponašanje o kojemu je većina  naših laičkih pretpostavki pogrešno, ali počinjem shvaćati  da je smijeh nešto više od važne društvene emocije koju trebamo promatrati jer se ispostavilo da su ljudi izvanredno osjetljivi po pitanju korištenja smijeha.