Tragic art, as it developed in the theaters of ancient Greece, in the fifth century B.C., was essentially an art form devoted to tracing how people fail, and also according them a level of sympathy, which ordinary life would not necessarily accord them.
Tragična umjetnost, onako kako se razvila u kazalištima antičke Grčke, u 5 st. p. k., bila je u svojem korjenu umjetnički oblik koji je bio posvećen otkrivanju načina na koji su ljudi pogriješili. I u skladu s time bila je prisutna određena razina simpatije. Što nije u skladu s običnim životom.