She writes, “and I a smiling woman/ I am only thirty/ And like the cat I have nine times to die.” But the poem is also a testament  to survival: “I rise with my red hair/ And I eat men like air.” This unflinching language has made Plath  an important touchstone for countless other readers and writers who sought to break the silence surrounding issues of trauma,  frustration, and sexuality.
Plath piše: „a ja, žena sa smiješkom /  tek mi je trideset / i baš kao mačku, čeka me devet smrti”. No ta je pjesma također  svjedočanstvo preživljavanja: „Crvene kose, podižem se / I gutam muškarce kao zrak.” Zbog takva smionog jezika Plath je postala značajnim uzorom brojnim drugim čitateljima i piscima koji su nastojali prekinuti šutnju o problemima traume, frustracije i seksualnosti.