And so this raises the question, and so, as Smith puts it, "When our passive feelings are almost always so sordid and so selfish, how comes it that our active principles should often be so generous and so noble?"
Postavlja se još jedno pitanje, kako to Smith kaže: "Kad su naši pasivni osjećaji  gotovo uvijek tako nepošteni i sebični, kako to da bi naši aktivni principi često trebali biti  velikodušni i plemeniti?