It seems like we're always stuck between demonizing a species and wanting to wipe it out, and then when we get very close to doing that, empathizing with it as an underdog and wanting to show it compassion.
Čini se kao da smo vječno zapeli između demoniziranja neke vrste i  želje da je istrijebimo, a onda kada se tome jako približimo, suosjećanja s tom pobijeđenom vrstom i želje da joj iskažemo suosjećanje.